A Kovász tudományterületeken átívelő folyóirat. Olyan, tudományos igénnyel készült tanulmányokat közöl, amelyek gazdagítják a gazdaság, a társadalom és a természeti környezet közötti kapcsolat elemzését. A megjelentetett írások újszerű, kritikai módon viszonyulnak az uralkodó társadalmi-gazdasági rendszerhez.
„Korántsem csak küzdelem, ahogy élünk, hanem csodálatos is!”
A nők szerepe a pásztorkodásban és az állattartásban a legtöbb pásztor- és állattartó társadalomhoz hasonlóan Magyarországon is mindig jelentős volt, bár feladataik és elismertségük az idők folyamán jelentősen változott. Napjainkban, a nemzetközi trendekkel párhuzamosan Magyarországon is egyre inkább láthatóvá és elismertté válik a nők alapvető szerepe. Cikkünkben áttekintjük a szórványos néprajzi, önéletrajzi és egyéb vonatkozó szakirodalmat, valamint interjúkat készítettünk 5 aktív és nyugdíjas pásztornővel, illetve 3 esetben férjekkel, és dokumentáltuk a nők szerepét a 20. század elejétől a kommunizmus évtizedein át napjainkig. Alapvetően a nők mindig is kulcsszerepet játszottak a család összetartásában, az élelmezés biztosításában és a gyermeknevelésben. Sokan részt vettek a tejfeldolgozásban és a bárányok nevelésében, többen legeltettek, sőt még nyírtak is. A rendszerváltozás után sok pásztor újra a saját jószágának pásztora lett, és megjelentek azok a nők is, akik nem paraszti vagy pásztorcsaládba születtek, mégis a legeltetéses gazdálkodást választották hivatásul. Az elmúlt 30 évben egyre több pásztorfesztiválon kezdtek megjelenni a pásztorságban dolgozó nők is, és 2021-ben megalakult a "Nők a Pásztorságban Csoport”, amelynek ma már több mint 80 tagja van. A csoport egyrészt önsegítő és tudásmegosztó céllal alakult, másrészt rendezvényeken, nemzetközi konferenciákon vesznek részt, és felvették a kapcsolatot a spanyol pásztornők szövetségével is. Mivel a pásztoroló állattartás nem vált elavulttá, a nőknek alapvető szerepe van a fenntartható közös jövőért való munkálkodásban, hiszen a jógyakorlatok széles skálájával példát szolgáltathatnak más gazdák és a következő generációk számára egyaránt, és segíthetik a hagyományokra alapozó innovációk fejlesztését is.
Copyright (c) 2026 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Graham Scambler: A sport kritikai realista elmélete
Copyright (c) 2025 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Épségizmus a posztszocializmusban – Fogyatékossággal élő vállalkozók narratívái Magyarországon
Ebben a tanulmányban a posztszocialista időszak magyar fogyatékossággal élő vállalkozóinak narratíváit vizsgáljuk. Kutatási kérdésünk arra vonatkozik, hogy hogyan jelenik meg az épségizmus, a fogyatékosság alapján történő hátrányos megkülönböztetés a fogyatékossággal élő vállalkozók életében, valamint a szocializmus utóhatása ennek megélésében. Úgy véljük, hogy az államszocialista múlt olyan módon befolyásolja az fogyatékossággal élő vállalkozók életét és karrierjét, amely egyedülálló a vállalkozói és a fogyatékosságtudományi szakirodalomban. Huszonkilenc magyar vállalkozó beszámolójára támaszkodva, a mikrotörténelem módszertanának segítségével négy olyan mechanizmust azonosítottunk, amely a posztszocialista épségizmust sajátossá teszi: a láthatatlanság, a passzivitás és a jóléti függőség, a fogyatékossági érdekképviselettel foglalkozó szervezetek legitimitása, valamint a gazdasági részvétel korlátai. Kutatásunk azt sugallja, hogy ezek a jelenlegi politikai, társadalmi és gazdasági környezetbe ágyazott hatások csak lassan és hosszú idő alatt változhatnak meg.
Önkéntes egyszerűség Közép- és Kelet-Európában
Az önkéntes egyszerűség olyan mozgalom, amely alternatív életmódot ajánl a válságokkal telített fogyasztói társadalomban. Az önkéntes egyszerűsítők tudatos és személyes döntés eredményeképpen váltanak életstílust, amelyben spirituális, társadalmi igazságossági és ökológiai motivációk is szerepet játszhatnak. Tanulmányomban arra a kérdésre keresem a választ, hogy vannak-e közép- és kelet-európai sajátosságai az önkéntes egyszerűség mozgalmának az ökológiai fenntarthatóság szempontjából. Ennek megválaszolásához a regionális szakirodalomáttekintés módszerét alkalmazom, a mintámba tizenhét tanulmány került. A közép- és kelet-európai önkéntes egyszerűséggel foglalkozó szakirodalmat két aspektus mentén tekintem át: az önkéntes egyszerűség posztszocialista sajátosságait és az ezen életstílushoz vezető motivációkat vizsgálom. A vizsgált tanulmányok eredményei azt mutatják, hogy az önkéntes egyszerűség olyan életstílus, amely elsődlegesen az egyén életminőségét javítja és mellékhatásként a környezetterhelés csökkentését is magába foglalja, mindez azonban nem kizárólagosan közép- és kelet-európai sajátosság. A szocialista múlt nem akadályozza az önkéntes egyszerűség meghonosodását, viszont az észak-amerikai változatától eltérő módon jelenik meg. A közép- és kelet-európai eredmények afelé mutatnak, hogy elsősorban egyénközpontúan, illetve ideológiai és kollektív motivációkat nélkülözve döntenek az emberek az önkéntes egyszerűség mellett. Voluntary simplicity is a movement that offers an alternative way of life in a crisis-ridden era of consumerism. Voluntary simplifiers change their lifestyle as a result of conscious and personal choice, in which spiritual, social justice and ecological motivations may also play a role. In my study, I seek to answer the question of whether there are specificities of the voluntary simplicity movement in Central and Eastern Europe in terms of ecological sustainability. To answer this question, I use the regional literature review method, with seventeen studies. I have examined the literature on voluntary simplicity in Central and Eastern Europe from two perspectives: the post-socialist characteristics of voluntary simplicity and the motivations that lead to this lifestyle. According to the findings of the papers I analyzed, voluntary simplicity is a lifestyle that primarily improves the quality of life of the individual and includes, as a side effect, a reduction of the environmental impact, but it is not exclusively a Central and Eastern European characteristic. The socialist past does not prevent voluntary simplicity from taking root, but it does so in a different way from the North American version. The results from Central and Eastern Europe point to a predominantly self- oriented type of voluntary simplicity that lacks ideological and collective motivations.
Clifford Cobb, Ted Halstead, Jonathan Rowe: Ha a GDP felmegy, miért megy Amerika lefelé?
Copyright (c) 1997 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Etika vagy reálpolitika? – Az érték-, illetve a célracionális etika összeegyeztethetőségéről a gazdasági szereplők döntéshozatalában
A nemzetek nyomorúsága – E nyomorúság természetének és okainak vizsgálata
A tanulmány röviden áttekinti a tudomány, a filozófia és a vallás viszonyát napjainkban, majd bemutatja és elemzi az ide vezető történelmi folyamatot, a tudomány és az igazság viszonyát mindvégig a figyelem középpontjában tartva. Az általános áttekintés után részletesebben is bemutatásra kerül a közgazdaság-tudomány és a gazdaság XX. század végi helyzete. Végkövetkeztetésként szó esik arról, hogy feltétlenül újból figyelembe kell venni a tudomány zárt világán belül feledésbe merült egyetemes értékeket.
Mutáns ökológiák: Az élet előállítása a genomikai tőke korában (Erica Borg – Amedeo Policante)
Copyright (c) 2024 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A lekapcsolódás Szent Gráljának illúziója – Léteznek-e országok viszonylag magas SDGI-vel és alacsony ökológiai lábnyommal?
Az országok fenntarthatósági teljesítményét mérő mutatószámok szükségessége a GDP-nek a jólét, a fenntarthatóság és az ellenálló képesség mérőszámaként való felhasználási korlátai miatt merült fel. A kutatók az elmúlt évtizedekben különféle indikátorokat és rangsorokat készítettek, amelyek a pusztán gazdasági növekedésről egy átfogóbb perspektívára helyezték át a hangsúlyt. Kutatásunk célja egy új rangsor létrehozása volt, amely két módszertan, nevezetesen az ENSZ Fenntartható Fejlődési Célok Index (SDGI) és a Global Footprint Network ökológiai lábnyoma (EF) integrációján alapul, annak érdekében, hogy ország- klasztereket lehessen azonosítani. Az országok csoportosítására hierarchikus klaszterezést, a kiugró értékek kiszűrésére a ‘legközelebbi szomszéd’ módszert, a végső klaszterekre pedig a Ward módszert használtuk. Ezenkívül a Pearson-féle korrelációs együtthatót kiszámítottuk a 17 SDGI és az EF közötti kapcsolat értékelésére. A klaszterezés eredményei azt mutatták, hogy a háromklaszteres megoldás kielégítőnek tekinthető. Az új módszerrel kapott eredmények alapján az SDGI környezeti dimenziója a környezeti fenntarthatóság szempontjából az országok rangsorolásának elégséges mérőszáma.
Ökoklubok: a fenntarthatósági átmenet demokratikus körei
Az egyének életmódja, fogyasztási szokásai meghatározóak az ökológiai fenntarthatóság kérdésében, a fenntartható életmód felé való átmenetet pedig elősegíthetik a részvételen alapuló és akció-orientált kutatási és oktatási módszerek. Ötvözve kutatói és oktatói szerepeinket, valamint a változás iránti elkötelezettségünket, cikkünkben egy, az oktatás és a kutatás határmezsgyéjén mozgó módszer, az úgynevezett ökoklubok szerepét mutatjuk be, amely a részvételi kutatás és oktatás jellemzőinek megfelelően szisztematikus és demokratikus tudásteremtést tesz lehetővé konkrét társadalmi változás elérése céljából. Az általunk kialakított ökoklub módszertanát az akciókutatás szakirodalmának, a részvételi tanulási elméleteknek és a civil szférában már alkalmazott ökokörök gyakorlati tapasztalatainak ötvözésével hoztuk létre. Cikkünkben azt járjuk körül, hogy ez a módszer hogyan segítheti elő a transzformációt a résztvevő diákok fenntartható életmóddal kapcsolatos tudásában, attitűdjében és hétköznapi gyakorlatában. A módszer elméleti megalapozása mellett annak gyakorlati alkalmazását mutatjuk be és illeszkedését egy felsőoktatási intézmény oktatási struktúrájába. The impact of individual lifestyle and consumption patterns has an undoubted impact on ecological sustainability. Participatory and action-oriented research and teaching methods can enhance the required transition towards a more sustainable lifestyle. Combining our roles as researchers and educators, as well as our commitment to change, in our paper we present a method operating at the boundary between education and research. The ecoclubs are built on the foundations of participatory research and education, enabling systematic and democratic knowledge creation to achieve social change. The ecoclub methodology that we have created combines the literature of action research, participatory learning theories and the practical experiences of ecocircles already applied by civil society organisations. In our article, we explore how the method can promote transformation towards a sustainable lifestyle in the knowledge, attitude, and everyday practice of the participating students. In addition to presenting the theoretical foundation, we demonstrate practical applications and the method’s embeddedness in a higher education institution.
Peter A. Victor: A megtelt világ közgazdaságtana – Herman Daly élete és munkássága
Copyright (c) 2023 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Részvétel a metamorfózisban – Avagy miért lóg egy Escher-kép a falamon?
A cikkben Málovics György, Méreiné Berki Boglárka és Mihály Melinda „Rendszerszintű átalakulás helyett szakpolitikai reform?” című írása alapján teszek kísérletet arra, hogy megértsem miért függesztettem ki egy M.C. Escher képet a falamra, valamint mit is jelent a transzformáció a részvételi akciókutatásban. Málovics és mtsi. három fogalmon (autonómia, képessé tevés, szolidaritás) alapuló elemzését, a cikkben kiegészítem az átalakulás folyamatában résztvevők beemelésével, valamint a teljes folyamat rendszerszintű, nem- lineáris és így végpont nélküli értelmezésével. In this paper the author attempts to understand – based on an article by Málovics–Méreiné- Berki–Mihály entitled "Policy reform instead of systemic transformation?" – why he posted an M.C. Escher picture on his wall. He also elaborates on what the concept of transformation means in participatory action research. Málovics et al.’s analysis is based on three concepts (autonomy, empowerment, and solidarity). The author supplements these elements by describing how they are involved in the transformation process and with a system-level and non-linear – and thus ongoing – interpretation of the whole process.
Rendszerszintű átalakulás helyett szakpolitikai reform? – A részvételi akciókutatás társadalmat átalakító ereje és annak korlátai egy megyei jogú város deszegregációs szakpolitikájának tapasztalatain keresztül
Az igazságosabb és ökológiailag fenntarthatóbb társadalmak előmozdítása érdekében alapjaiban kell átalakítanunk a jelenlegi társadalmi-gazdasági rendszert. A részvételi akciókutatás (RAK) nagy jelentőséget tulajdonít az „átalakulás” („transzformáció”) fogalmának, viszont közelebbről vizsgálva a kifejezés fogalmi és gyakorlati szempontból is nehezen megragadható. Pontosan mitől is lesznek a közpolitikák transzformatív jellegűek? A kérdés megválaszolásához először a transzformáció koncepcióját – mint az akciókutatás normatív társadalmi „ideája” – operacionalizáljuk, három fogalomkör segítségével: autonómia, képessé tétel és szolidaritás, bemutatva mindhárom hegemón (reformista) és alternatív (transzformatív) keretezését. E koncepciók segítségével azt igyekszünk megérteni, hogy a RAK-unk a helyi deszegregációs szakpolitikát és roma érdekérvényesítést inkább átalakította vagy megreformálta. Bemutatjuk, hogy miközben a roma képviselők RAK- unknak is köszönhetően egyre elfogadottabbá és befolyásosabbá váltak a helyi politikai életben, nem voltak képesek eltéríteni a városvezetést egy felülről lefelé vezényelt deszegregációs szakpolitikától. Így a deszegregációs folyamat narratívája és gyakorlata illeszkedik a neoliberális városfejlesztés logikájába – a RAK hatásai a transzformatív szándékok ellenére reformisták maradnak. Rámutatunk annak fontosságára, hogy részvételi akciókutatóként őszintén reflektáljunk azokra az elnyomó struktúrákra, amikben kutatásunk is zajlik, és aminek átalakítása nélkül RAK-unk csak reformista lehet – azaz nem nő fel a transzformatív ideához. In order to move towards more just and ecologically more sustainable societies, we need to fundamentally transform the present socio-economic system. The concept of “transformation” plays a fundamental role in participatory action research (PAR): it is a major normative ideal of PAR. However, “transformation” is very difficult to precisely operationalize both theoretically and practically. What exactly makes public policies transformative? In order to operationalize the concept of transformation, we introduce the hegemonic (reformist) and alternative (counterhegemonic, transformative) interpretations of the concepts of autonomy, empowerment, and solidarity. By utilizing these dichotomies, we aim to understand whether the PAR process we are part of leads to either the social reform or transformation of local Roma political interest representation and desegregation policy. We show that even though local Roma representatives gained significant political and policy influence, they were still not able to change local top-down desegregation policymaking. Therefore, the actual narrative and practice of local desegregation follows the logic of neoliberal city development policy, meaning that the transformative intentions of PAR still led to reformist policy results. In order to avoid this “reformist trap” pf PAR, participants need to honestly reflect on oppressive socio-economic structures that PAR processes might be embedded in. Without such reflection and the transformation of such structures, there is a good chance that PAR will lead to reformist outcomes instead of living up to its transformative ideals.
Hogyan integrálható a tudományos tudás a biodiverzitás-politikába? – Egy globális, egy európai és egy magyar eset összevetése
Az egymással összefonódó, és napjainkban egyre kritikusabbá váló ökológiai-társadalmi problémák mindeddig sajnos kevés érdemi politikai beavatkozáshoz vezettek. Ez azt jelzi, hogy a tudomány és politika közötti interakció – hiába kap egyre nagyobb figyelmet a szakirodalomban és a politikában egyaránt – jelentős korlátokkal bír a tényleges szakpolitikai döntéshozatal informálása és befolyásolása terén. Ez az írás három, a biodiverzitás politika eltérő szintjein működő, a tudomány-politika közti interakciót intézményesítő esetet hasonlít össze, egy hároméves, kvalitatív-etnográfiai módszereket alkalmazó kutatási projekt eredményeire alapozva. Az eseteket a szervezeti struktúrák és folyamatok, a kutatói szerepek és elvárások, valamint a hatalmi viszony mentén elemzem, és arra keresem a választ, hogy milyen tényezők határozzák meg ezen interakciós platformoknak a döntéshozatalra gyakorolt hatásait. A kutatás nem csak az alapvető nehézségeket segít azonosítani, de néhány lehetséges megoldásra is rávilágít. A kutatói kapacitások és készségek fejlesztését, valamint a tudomány-közpolitikai párbeszéd intézményi reformját gyakran emlegeti a szakirodalom lehetséges kiút gyanánt. E tanulmány azonban amellett érvel, hogy a kutatói oldalra fókuszáló reformok nem fogják tudni érdemben növelni a tudomány-közpolitikai párbeszéd hatásosságát, amíg a politikai döntéshozatal változatlan struktúrák és folyamatok mentén működik tovább. The lack of meaningful responses by governments to the coupled socioeconomic and ecological crises of today indicates that the science-policy interface – despite becoming increasingly well-known and respected – is faced with significant challenges in terms of informing and influencing government action and policy trajectories. This paper shares some reflections from a three-year period of case-study research which compared three biodiversity-related science-policy interfaces. The cases are analysed through three different lenses: the internal structures and process of the interfaces, the roles and expectations of participating researchers, and the power dynamics among the key actors. The case studies help us better understand the main challenges faced by the science-policy interface and highlight some potential ways forward. Capacity building and structural or procedural reforms to science-policy interfaces are often mentioned in the literature, and examples of such interventions are already known. This contribution argues, however, that such reforms cannot lead to significant improvements in the policy impact of science if governance processes and political decision-making remain the same.
Szembenézni a végességgel – Haláltudatosság és fenntarthatósági átmenetek
Tanulmányunk arra kíván rámutatni, hogy a jelenlegi fenntarthatatlan társadalmi berendezkedésünk alapjául szolgáló értékrendünk és a kultúránkra jellemző haláltagadás szoros kapcsolatban állnak egymással. A társadalom a halálszorongás enyhítésére az elkerülés és a figyelemelterelés stratégiáit kínálja, utóbbit kifejezetten a fogyasztáson keresztül. A fogyasztás célja ebben a tekintetben az egyéni önbecsülés növelése és a széleskörben elfogadott világkép megerősítése. Ebben a tanulmányban azzal a kérdéssel foglalkozunk, hogy hogyan tudunk ebből a nem fenntartható kulturális mintából egy haláltudatosabb és fenntarthatóbb kulturális mintára áttérni. Ez a kérdés azért is lényeges, mert kísérleti bizonyítékok támasztják alá, hogy a halállal való közvetlen szembesülés gyakran mélyreható viselkedés- és értékváltozásokhoz vezet. Ezek összhangban vannak azokkal a viselkedésmintákkal, amelyeket az ökológiai közgazdaságtan a fenntartható társadalmak alapvető elemeiként határoz meg. A tanulmány első része a téma társadalomelméleti hátterét tekinti át, úgy érvelve, hogy az individualizált, lehatárolt énképre helyezett túlzott hangsúly felerősíti a halálfélelem érzetét. A második rész egyrészt a rettegéskezelést (terror management theory), másrészt az alternatív megközelítésű, de azonos tőről fakadó önmeghaladás-kezelés elméletet (transcendence management theory) tárgyalja, amelyek eltérő módon közelítik meg a halálfélelemmel való megküzdés lehetőségét. Az ezt követő szakasz egy elméleti modellt mutat be, amely integrálja ezt a két kutatási irányzatot és társadalmi szinten értelmezi a modellből fakadó főbb következtetéseket. Ez a keretrendszer tekinthető a tanulmány fő hozzáadott értékének, mivel nemcsak a különböző megküzdési módok társadalmi dinamikáját ragadja meg, hanem lehetséges utakat is kínál a haláltudatosabb és fenntarthatóbb társadalmi berendezkedés felé történő elmozduláshoz.
Az ökológiai közgazdaságtan mint közpolitikai tudomány
A komplex és nehezen megoldható ökológiai válsághelyzetek új szemléletmódot és új szakpolitikai cselekvési módokat igényelnek. Az ökológiai közgazdaságtan ebben az értelemben születésétől kezdve közpolitikát szolgáló tudományterületnek (policy science) határozta meg önmagát. Ez az önmeghatározás egyúttal együtt jár azzal a célkitűzéssel, hogy a gazdaságot ökologizálni kívánja; azaz ökológiai értelemben fenntarthatóvá akarja tenni. Mindez pedig a társadalom és a politika egy új, transzformatív víziójával és valódi átalakításával jár kéz a kézben az ökológiai közgazdászok számára. Értékelésünk szerint azonban az ökológiai közgazdaságtan sikertelen saját normatív közpolitikai céljainak elérésében. Ennek több oka van: a radikális elméleti mag felpuhulása; a részvételt és deliberációt nem támogató közpolitikai intézményi közeg; a kidolgozatlan politikai vízió; és az önreflektív és akció-orientált kutatásmódszertanok háttérben maradása. A közpolitikai sikerességhez elengedhetetlen az ökológiai közgazdaságtan politikai víziójának kidolgozása és a radikális környezeti-társadalmi mozgalmakkal együttműködő és akcióorientált, nyíltan értékelkötelezett (politikai) kutatói szerepvállalás. The complexity and wickedness of the ecological crisis we are facing today require a new policy approach and an innovative set of policy actions. Ecological economics from its inception has sought to tackle the above-described challenges by nurturing its self-identity as a policy science. Being a policy science goes hand in hand with the mission of ecologizing the economy; i.e., transforming the economy towards ecological sustainability. By implication, ecological economics promotes a new, truly transformative vision for society and politics. It is argued that ecological economists have so far largely been unsuccessful in realizing their normative approach to public policy. A few reasons are explicated to explain this dire policy situation: ecological economics has lost its radical theoretical core; participation and deliberation sit uneasily with the currently dominant structures of public policy; ecological economists have not yet developed a political vision; and self-reflective and action-based research methodologies have gained little ground in ecological economics. It is argued that in order to be an effective policy science, ecological economics should work out the details of its political vision and collaborate with radical solidarity and environmental movements in order to nurture an activist-researcher role, with value commitments and political ideals made explicit and accountable.
Copyright (c) 2022 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A hozzászólás a főáram és az alternatív irányzatok filozófiai (értsd: axiómabeli) különbségét vázolja, de kiemeli az azonosságokat is. Bemutatja Daly reformjavaslatát, végül szorgalmazza az ökológiai közgazdaságtan összefogását más, alternatív irányzatokkal. A közgazdaságtani és üzleti tudományok paradigmaváltását létfontosságúnak tartja. Ennek első lépését abban látja, hogy a felsőoktatásban makro- és mikroökonómia helyett bevezetjük a humánökonómiát. This comment outlines the philosophical (axiomatic) differences in mainstream and alternative economic theories, but also emphasizes their common points. It describes Daly’s suggestions for reform and supports the alliance of ecological economics with other alternative schools. The author believes a paradigm shift in economic and business studies to be of vital importance. As a first step, humane economics should be introduced instead of micro- and macroeconomics in higher education.
Globalizáció, internacionalizáció, lokalizáció: Daly itt túl konzervatív
Herman Daly az internacionalizációt, vagyis a nemzetállamok világméretű együttműködését ajánlja a globalizáció alternatívájaként. Jómagam amellett érvelek, hogy ehelyett sokkal inkább a lokalizációt és a szubszidiaritást kellene szembe állítanunk a globalizációval. A nemzetállami szinten összpontosuló hatalom ugyanis általában komoly gátja az ökológiai fenntarthatóságnak, mivel jellemzően azzal ellentétes célok előmozdítására használják. A megoldás felé a hatalom szétosztása vezetne. As an alternative to globalization, Herman Daly proposes internationalization; i.e., the worldwide cooperation of nation states. I argue that localization and subsidiarity should be opposed to globalization instead. This is because power concentrated in the hands of nation states is usually a significant barrier to sustainability, since it is generally used to promote non-sustainable goals. The way to resolve this problem would be decentralizing power.
A pénzügyi rendszerek átalakulásának szükségessége az ökológiai közgazdaságtan megközelítéséből
A hozzászólás a Daly által hangoztatott, a jelenlegi pénzrendszer és a fenntarthatóság ellentmondásainak feloldására irányuló megoldások rövid kritikai áttekintésére vállalkozik. Az alapprobléma tömör ismertetésén túl kitekintést nyújt az ökológiai monetáris elmélet körül kialakult vitákra, főként a pénzteremtés exogén és endogén természete körüli ellentmondásokra. Bemutatja, hogy miért lehet előremutató az állami pénz, és mit jelenthet a modern monetáris elmélet az ökológiai közgazdaságtan számára. Foglalkozik a kriptovaluták, a mögöttük álló blokklánc technológia, valamint a helyi pénzek ökológiai átmenetekben betöltött szerepével. This commentary aims to provide a brief critical review of the solutions put forward by Daly to resolve the contradictions between the current monetary system and sustainability. In addition to a short description of the basic problem, it provides an overview of the debates surrounding ecological monetary theory, especially the contradictions associated with the exogenous and endogenous nature of money creation. It shows why sovereign money can be forward-looking, and what modern monetary theory implies for ecological economics. It also addresses the potential role of cryptocurrencies, the blockchain technology operating behind them, and local currencies in ecological transitions.
Rossz mutató vagy csak bűnbak? A GDP mint jólléti mutatószám
A hozzászólás bemutatja, hogy a GDP torzított tükre a jóllét sokdimenziós képének, amelyben megjelenik sok rossz „áru”, amiért pénz adunk, és hiányzik belőle sok jó „áru”, amiért nem fizetünk. A GDP ugyanakkor csak egy eszköz, amely bár torzított és félrevezető, nem tehető felelőssé az emberi döntéshozatal minden hibájáért. Rendelkezünk ma már az összes olyan jólléti indikátorral, amelyek alapján születhetnének a természeti környezet, a jövő generációk, és a jelen generáció nagyobb részének érdekeit figyelembe vevő döntések. A monetáris számítások misztifikálásának fő problémája az individualizmus értékrendjének igazolása, amely miatt nehéz elfogadtatni az egyéni áldozatokat kívánó lépéseket a természeti és társadalmi katasztrófák elkerülésére. This contribution shows that GDP is a distorted mirror of the multidimensional phenomenon of well-being as it includes many bad "goods" that we pay for, and lacks many good "goods" that we don't pay for. However, GDP is only a tool which, although distorted and misleading, cannot be held responsible for all the failures of human decision-making. We do have access to varied well-being indicators that could be used to take into account the interests of the natural environment, future generations, and a wider strata of the present generation. The main problem with monetary calculations and GDP is the justification of individualism, which makes it difficult to accept that individual sacrifice may be needed to avoid natural and social disasters.
Az alacsony átáramlás közgazdaságtani támogatása
Daly meglátása szerint a gazdaság átáramlásának (anyag- és energiafelhasználásának) csökkentéséhez a jelenlegi közgazdasági szabályozó eszközök újratöltése szükséges, elsősorban a járadékokra fókuszálva, mert jelenleg ez jelenti a szűk keresztmetszetet az átáramlás csökkenthetőségében. Jelen tanulmány néhány gazdasági szabályozóeszközt tekint át, amellett érvelve, hogy ezek valóban alkalmasak lehetnek az átáramlás csökkentésére. Nem az eszköz hiányzik tehát jelenleg, hanem inkább a szabályozói/politikai akarat. A hozzászólás kitekint a főáramú gazdasági megközelítésen túli paradigmákra is. In Daly’s view, reducing the throughput (material and energy use) of the economy requires reloading the current economic regulatory tools, focusing primarily on rent, because this is currently the bottleneck to reducing flow. This comment reviews some economic regulatory instruments, arguing that they may indeed be suitable for reducing throughput – accordingly, it is not the tool that is currently lacking, but rather the regulatory/political will. In a broader context, the commentary addresses paradigms beyond the mainstream growth-focused approach.
Van-e érték (és értékelés) a haszonelvű morálfilozófián túl?
E kommentár rövid betekintést ad a természet értékelésébe az ökológiai közgazdaságtan uralkodó és mostanában felszínre kerülő megközelítései alapján. Az elmúlt évtizedekben számtalan elméleti újítás és módszertani fejlesztés látott napvilágot, amelyek főként arra irányultak, hogy az uralkodó intézményrendszerbe és döntéshozatali logikába hogyan lehetne becsempészni a természetet mint a döntéshozatal egy meghatározó szempontját. Bár e munka eredményeként mára több olyan döntéstámogató és szakpolitikai eszköz is létezik, amelyik beépíteni próbálja a természet értékét a döntéseinkbe, a döntéshozatal lényegi transzformációja (és világunk fenntarthatóbb pályára állása) mindezidáig elmaradt. Az ökológiai közgazdászok számára az előrelépés a természet-ember viszonyának holisztikusabb megközelítéseiben, a természet értékelésében gyökerező környezeti-társadalmi igazságtalanságok iránti nyitottságban és az értékválasztásokat transzparensen vállaló kutatói és társadalmi szerepvállalásban rejlik. This commentary provides a brief overview of mainstream and emerging ecological-economics approaches towards the values and valuation of nature. Numerous theoretical and methodological developments have come to light in the last three decades which aim mostly at incorporating the values of nature into dominant institutional structures and decision-making systems as a decisive factor. As a result, policy-support tools and policy instruments have been implemented to operationalize the values awarded to nature in real-life decisions. Nevertheless, the deeper transformation of our decision-making systems (and putting our world on a more sustainable pathway) is still lagging. For ecological economists, the potential way forward lies in advocating for more holistic approaches to nature-human relations, opening up towards recognizing the environmental and social injustices inherent in valuation, and making our value choices transparent within research and beyond.
E rövid reflexió összefoglalja a GDP mint mérőszám legfontosabb kritikáit; a GDP és jóllét közötti gyenge kapcsolat jellemzőit; az elegendő mennyiség fogalmát; és tisztáz két félreértést a jólléttel kapcsolatos alternatív koncepciókról. Ökológiai közgazdászként nem az a feladatunk, hogy még nagyobb aprólékossággal megmutatjuk a GDP és jólét/jóllét közötti gyenge kapcsolatot, hanem az, hogy részletesebben beszéljünk a jó élet olyan alternatív koncepcióiról, amelyek képesek leváltani a jelenleg uralkodó, anyagi fogyasztás által meghatározott társadalmi berendezkedést. This comment summarizes the main critiques of GDP – the characteristics of the weak relationship between GDP and well-being, and the notion of sufficiency – and clarifies two misinterpretations about well-being concepts in ecological economics. As ecological economists, our task is not to show the weak relationship between GDP and welfare/well-being in even more detail. Our task is rather to discuss alternative concepts of well-being which could be capable of changing current, materialistic and consumption-based social structures.
Túl sok vagy kevés? Tanulmányok a lekapcsolódásról
A tanulmány összefoglalja a lekapcsolódással összefüggő főbb kutatási eredményeket, kiemelve a GDP és az anyagfelhasználás, anyagfelhalmozódás kapcsolatát vizsgáló tanulmányokat. Ennek alapján megalapozottnak látszik Daly megállapítása, hogy további kutatásokra van szükség mert számos a nyitott kérdés. Ezek közül a legjelentősebb, hogy a gazdaság egészére kiterjedő erőforrás-lekapcsolódásra sem nemzeti, sem nemzetközi léptékben nem találtak bizonyítékot az eddigi kutatások. This commentary summarizes the main research on decoupling, highlighting studies about the relationship between GDP and material use and stock accumulation. On this basis, Daly's conclusion that further research is needed seems well founded, as there are still many open questions in this area.
Helyettesíthető-e a természeti és az ember alkotta tőke, avagy a technológia mindent megold?
Ez a tanulmány egy rövid kommentár Herman Daly e lapszámban megjelenő írásának második állításához, miszerint a természeti és az ember alkotta tőke alapvetően kiegészítő és nem helyettesítő viszonyban állnak. A kommentár bemutatja, hogy miért vezet ez a kérdés a technooptimista–technopesszimista vitához, és miért fontos e diskurzuson túllépni. Amellett érvel, hogy valójában a technológiai változással kapcsolatos előfeltevéseinktől függ az, hogy a helyettesíthetőség kérdésére milyen választ adunk. The present paper is a commentary on Herman Daly’s paper that appears in this issue; more precisely, on his second claim which states that natural and man-made capital are primarily complements and not substitutes. My commentary depicts why this issue leads inevitably to the techno-optimist versus techno-pessimist dispute, and why it is important to transcend this discourse. It argues that, in fact, it is our presumptions about technological change that determine our standpoints about the issue of complementarity vs. substitutability.
Közgazdaságtan és társadalmi metabolizmus
Jelen vélemény Herman Daly társadalmi metabolizmusról papírra vetett megjegyzéseit elemzi egy hazai kutató szemszögéből. Tanulmányomban a társadalmi metabolizmus által kitűnően vizsgálható két, időszerűnek tartott kérdést emelem ki, egyrészt a környezeti problémák átterhelését, másrészt pedig a gazdasági növekedés és az ökológiai rendszer viszonyát. This commentary examines Herman Daly’s view of material throughput through the lens of a Hungarian research practitioner. This contribution emphasizes two issues with excellent potential for examination within the frame of throughput: the trade-off between specific ecological problems on the one hand, and the interconnectedness of economic growth and the ecosystem on the other.
Herman Daly: Az ökológiai közgazdaságtan első és második harminc évének néhány közös témája
Röviden felsorolok néhány olyan témát, melyek nem újak, ám véleményem szerint fontos, befejezetlen vonatkozásokat vetnek föl, melyek további kimunkálását – ha nem is végleges lezárását – reményeim szerint mások majd elvégzik. Olyan egymással összefüggő témák jegyzéke ez, melyek a hagyományos neoklasszikus közgazdaságtantól való azon eltéréseket hangsúlyozzák, ahol nézetem szerint az ökológiai közgazdaságtannak sokkal erőteljesebben kellene kihívást intéznie a neoklasszikusok felé, és a neoklasszikus elemzési eszközöket legalább részben fel kellene használniuk az érvelés során. Tisztában vagyok a másik oldal fogalmainak használatából eredő veszéllyel, ám az ellenkező előjelű veszélyt is el kellene kerülni: csak azért elutasítani hasznos elgondolásokat, mert azokat az ellenoldal használja.
Lelkes Orsolya: Fenntartható hedonizmus – gyarapodó élet, mely nem árt a Földnek
Copyright (c) 2021 Kovász https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Pamela McElwee és szerzőtársai: Hogyan birkózhat meg a COVID-19 utáni gazdaságpolitika a biológiai sokféleség csökkenésével?
A COVID-19 járvány világszerte drámai és soha nem látott hatást gyakorolt az egészségügyre és a gazdaságra. Sok kormány gazdasági mentőcsomagot állít össze, hogy segítse a normális működéshez való visszatérést, ám az IPBES (Biológiai Sokféleség és Ökoszisztéma-szolgáltatás Kormányközi Testület) 2019-ben elfogadott Globális Felmérése szerint a gazdaság megszokott működése az ökoszisztémák állapotának nagyfokú és széleskörű romlásához vezetett az elmúlt időkben. A pandémia utáni világrendnek lehetősége van megfékezni azokat a gazdasági folyamatokat, amelyek mindeddig súlyosbították az ökológiai vészhelyzetet. Tanulmányunk ebből a szemszögből vizsgálja meg a különböző érintettek számára rendelkezésre álló gazdaságpolitikai eszközöket, legyenek azok rövidtávú ösztönzők vagy a globális, nemzeti és helyi gazdaságot hosszabb távon megreformáló, átfogó intézkedések. Olyan beavatkozásokat mutatunk be e két kategória mentén, amelyek az ökológiai rendszer rugalmas alkalmazkodóképességét fenntartó tevékenységeket helyezik előtérbe a biodiverzitást károsító tevékenységek helyett – ilyenek például a pénzügyi támogatások, a jogszabályi korlátozások, valamint a gazdaság- és foglalkoztatáspolitikai intézkedések. Ha a pandémia nyomán kialakult krízist a globális gazdaság átalakítására nyíló lehetőségként tekintjük, esélyünk lehet az évtizedek óta zajló természetkárosító folyamatok visszafordítására.